Kesäinen ilta keräsi seuraväkeä Pomarkun vanhaan kirkkoon.
Elina Peltomaa
Kesäinen ilta keräsi seuraväkeä Pomarkun vanhaan kirkkoon.
Elina Peltomaa
Elina Peltomaa
Pomarkku
Pomarkun vanhassa kirkossa järjestettiin heinäkuun alussa perinteikäs suvi-illan hartaus.
Heinäkuun toinen torstai on ollut harmaa, mutta kesäinen päivä. Pomarkun vanhan kirkon ovista saapuu monenikäistä väkeä. Vaivaispojan ilme ovensuussa on nyreä, mutta tilaa löytyy eittämättä epämukavista penkeistä. Hämärässä, sähkövalon ulottumattomissa, alttarin kaksi kynttilää levittävät lämmintä valoa ympärilleen. Kansalaissodan aikaisten ammusten jäljet piirtyvät esiin seinälaudoituksesta. Urkuharmonin vaimea ääni vie jonnekin vuosikymmenten taa ja raamatunteksti vielä kauemmas. On aika vuosittaisen suvi-illan hartauden, joka Porin rauhanyhdistyksellä on ollut tapana järjestää paikkakunnalla kerran kesässä.
Elämänohjeita syvempi sanoma
– Kun katselen teitä seuravieraat, hämmästyn sitä, miten moni on lukuisten vaihtoehtojen joukosta valinnut tämän hartaushetken illan ohjelmakseen, iloitsi puhujaksi tullut Paavo Rusava. Hän luki puheensa johdannoksi jakeita heprealaiskirjeestä (12:25–29).
– Mietin puhetta valmistellessani, mitä merkityksellistä voisin tuoda tänne teille kuulijoille ja totesin, että en itsestäni sitä saa ammennettua, hän totesi nöyrästi ja pyysi seurasiunausta tilaisuuteen.
Rusava myös totesi, että Raamatusta nouseva elämänviisaus on tyhjää ja tarpeetonta, mikäli se otetaan vain ihmiselämää koskevana oppina.
– Aikamme on täynnä hyvään elämään tähtäävää kirjallisuutta, Raamatun ikiaikainen sanoma taas on nimenomaan tuonpuoleista elämää varten, hän selitti.
Kuulijoita muistutettiin olemaan omantunnon äänelle kuuliaisia:
– Joku saattaa muistaa jo lapsuudesta hetkiä, jolloin omatunto neuvoi syntiin joutunutta. Omatunto on Jumalan puhetta, ja sille kannattaa olla herkkä.
Perinne kestänyt vuosikymmeniä
Saarnasta jäi Nakkilasta saapuneelle Pekka Vuonokarille mieleen sen turvallinen ja muuttumaton sanoma. Puheessa kehotettiin parannukseen ja evankeliumin uskomiseen. Sanat myös lohduttivat kuulijaa.
– Puheessa siteerattiin Lutherin opetusta Jumalan valtakunnan olemuksesta, sen yhdestä huoneesta ja yhdestä paimenesta. Siitä peruslähtökohdasta on hyvä muistuttaa uskovaista kuuntelijaa sekä armoa etsiviä, Vuonokari pohti sateisella kirkkomaalla.
Hän myös muisteli Pomarkun hartaushetken pitkää perinnettä:
– Kirkkoherrat ja vuosikymmenet ovat vaihtuneet, mutta täällä on oltu myötämielisiä rauhanyhdistyksen kanssa tehtävään yhteistyöhön, ja traditio on tainnut kestää katkeamattomana.
Kirkon rakennusvaiheet olivat värikkäät
Kesäkuun kolmantena päivänä vuonna 1800 Pomarkun seudun talolliset kokoontuivat neuvottelemaan ja päättämään oman kirkon rakentamisesta. Asiasta lähetettiin Ruotsin kuninkaalle anomus. Myönteinen päätös tuli 12.1.1802. Kirkkoa oli jo kuitenkin alettu rakentaa ennen luvan saamista. Aloitettu rakennustyö joutui purkupäätöksen alaiseksi, ja rakentajia uhkasi ankara rangaistus. Pomarkkulaisten kerrotaan rukoilleen kirkon lattialla ja päättäneen vaikka antaa henkensä ennemmin kuin luopua kirkon rakentamisesta. Niinpä kirkko säilyi, ja se vihittiin virallisesti käyttöön 2.10.1803. Kirkko on siis tavallisten talonpoikien suunnittelema ja rakentama.
Rakenteeltaan kirkko on harvinainen, koska alttari on toisella sivuseinällä ja torni sitä vastapäätä. Alkuperäinen saarnatuoli toimii nykyään lukupulpettina. Myöhemmin valmistunut evankelistojen kuvilla koristeltu saarnatuoli sijaitsee alttarin yläpuolella. Kirkossa ei tästä syystä ole alttaritaulua, mutta seinällä on suuri puinen krusifiksi. Kirkon ovella on 1920-luvulla Artturi Kasevan veistämä vaivaispoika.
Uuden kirkon valmistuttua huonokuntoinen ja sodassa vaurioitunut vanha kirkko päätettiin purkaa. Kirkko kuitenkin säilyi. Nykyisin museovirasto tukee kirkon kunnossa pysymistä. Kirkkoa käytetään kesäaikana.
Lähde: www.kirkkoporissa.fi
Blogit
Lukijan kuva
Toimitus suosittelee
Viikon kysymys