Kuva: Suviseurojen kuvapalvelu
Kuva: Suviseurojen kuvapalvelu
Päivämies
Pudasjärvi
Suviseurojen seurateltan sakastiin harva pääsee kurkistamaan. Sakastialue on seurojen todellinen hermokeskus, jossa on lämmin, yhteen hiileen puhaltava ilmapiiri.
Kesäkuun viimeinen torstai on kulkenut hieman yli puoleen päivään. Pudasjärven Suviseurojen aattoseuroja edeltävä laulutuokio on juuri päättynyt Siionin laulun 304 viimeisiin sanoihin: "Kun uskoon toivoon matkalla me jäämme, niin kodin portti meille aukeaa."
Seurateltan sakastissa työvuorossa oleva kuuluttaja huikkaa ohi kulkevalle naiselle:
– Aika hyvin: puolitoista minuuttia jäi aikaa.
Hän kääntyy minuun päin ja tarkentaa:
– Yksi virsi jäi laulamatta, kun pitää olla vähintään viisi minuuttia väliä laulutuokion loppumisen ja seurojen alkamisen välissä.
Viime silaus kravattiin
Sakastin lattialla on nelimetrinen räsymatto, jossa kapeat valkoiset raidat vuorottelevat leveämpien ruskeiden ja sinisävyisten kanssa. Matolla seisoo vuorossa oleva esilaulaja. Hän katsoo hetken kädessään olevaa Siionin laulut -kirjaa ja käännähtää sitten pöydällä olevia vesipulloja kohti.
– Mikähän se oli minun? Nyt on vesipullot sekaisin, ei auta kuin ottaa uusi. Hörppy äkkiä...
Kun vesikulaus on nautittu, kanttori pysähtyy pariksi sekunniksi sakastin seinällä olevan 40x50-senttisen koristereunaisen peilin eteen. Mies hipaisee kravattiaan parempaan asentoon, ottaa taas laulukirjan käteensä ja lähtee ripein askelin kohti käytävän päässä olevaa harsoverhoiltua oviaukkoa, jonka takaa avautuu portaat seurateltan puhujakorokkeelle.
Sekuntipeliä
"Pudasjärven Suviseurojen aattoseurat alkavat…"
Kuuluttaja palaa sakastiin, kävelee työpöytänsä ääreen ja piirtää pitkät viivat kädessään olleen paperin yhden tekstipätkän päälle.
– Kaikki kirjoitetaan valmiiksi, ja sitten vedetään henkselit päälle, kun on käyty kuuluttamassa, hän valottaa samalla, kun tumma takki päätyy hikeä otsaltaan pyyhkivän miehen yltä tuolin selkämykselle.
– Tämä on sekuntipeliä: kun puhujakorokkeelle johtavien portaiden vieressä olevassa kellossa on viisi sekuntia aikaa, kuuluttajan pitää lähteä nousemaan portaita.
Sekuntipelin vahvistaa sakastin sermin kahta puolta, isännän ja kuuluttajan pöydillä olevat läppärien ruudut. Niissä kello juoksee sekunti sekunnilta suurin numeroin, ja niitä vilkaisee moni, joka niiden ohitse kulkee.
Tämä teksti on pieni osa Suviseurojen sakastialueesta kertovaa reportaasia. Jos sinua kiinnostaa, miksi seurateltan ja -kentän näyttötaulujen käyttäjien vastuuhenkilö joutui ottamaan juoksuspurtin kuuluttajan luokse, mitä kaikkea kuuluu Suviseurojen ehtoollisjärjestelyistä vastaavan suntion tehtäviin, mihin sakastissa käytetään liikennevaloja tai millaisissa tunnelmissa Suviseuroissa puhunut sananpalvelija oli ennen palvelusvuoroaan ja sen jälkeen, lue koko juttu keskiviikkona 3.7. ilmestyvästä Päivämiehen paperi- tai digiversiosta.
Blogit
Lukijan kuva
Toimitus suosittelee
Viikon kysymys